# Атмосфера на Земята

### от Уикипедия, свободната енциклопедия

  Вижте пояснителната страница за други значения на атмосфера.

Атмосфера на Земята се нарича газовата обвивка на земното кълбо. Думата „атмосфера“ има гръцки произход (от „атмос“ - па̀ра, и „сфера“ - кълбо).

## [редактиране] Структура на атмосферата

Атмосферата на Земята се простира до 1000 km височина, но 90% от масата ѝ e съсредоточенa в приземния 15-километров слой. Тя постепенно преминава в космическото пространство и не може да се говори за рязка геометрична граница. Може да се въведе понятието физическа граница.

Физическата граница на атмосферата е височината, до която въздухът е все още достатъчно плътен, за да се регистрират ред физични явления, съотносими към земните, а не към космическите. По последни научни данни, след направените специализирани изследвания, атмосферата се простира на около 2-3 хиляди километра.

По своите физически свойства атмосферата е нееднородна - не само по вертикалата, но и по хоризонталата. С увеличаване на височината се изменят съставът и редица други нейни свойства и параметри. Съществуват няколко деления на атмосферата.

### [редактиране] Температурно деление

За основа се взема средното изменение на температурата на въздуха с изкачването по височината (g = − dT/dz). Според отделните си признаци (изменение на температурата във височина, състав на атмосферния въздух и наличие на заредени частици) атмосферата се дели на пет основни слоя, наречени сфери. Между всеки от тях има преходни слоеве с малка дебелина, наречени паузи. Имената им зависят от местонахождението им, например над тропосферата се намира тропопаузата и т.н.

Сфера (слой) | Нср (km) (г. и д. гран.) | Преходен слой (пауза)
--- | --- | ---
Тропосфера | 0 - 15 | Тропопауза
Стратосфера | 15 - 50 | Стратопауза
Мезосфера | 50 - 90 | Мезопауза
Термосфера | 90 - 1000 | Термопауза
Екзосфера | 1000 - 1200 | няма

#### [редактиране] Тропосфера

Тропосферата е най-ниският слой от атмосферата. Има средна дебелина около 15 km. Дебелината нараства от полюса към екватора, като средните ѝ стойности са: над полюса - 8-10 km, в умерените ширини - до 10-12 km, в тропичните и екваториалните райони - 16-18 km. В зависимост от сезонните промени и атмосферни циркулации се променя и нейната температура и височина. През лятото горната граница се издига, а, обратно, през зимата височината й намалява. Средната годишна температура в горната граница на тропосферата на екватора е − 65 °С, в умерените географски ширини е – 75 °С, а на северният полюс е – 47 °С. В тропосферата се съдържа около 90% от масата на атмосферата. В нея въздухът има най-голяма плътност. С изкачването към горния край на тропосферата температурата намалява. Тя е разделена на три подслоя:

- Ниска тропосфера. Простира се на височина от 0 до 1-1,5 km. Слоят до 50-100 m се нарича приземен граничен слой. Там най-силно се изразяват механичното и топлинното влияния на повърхността, които от своя страна влияят на метеорологичните процеси, протичащи през цялото денонощие. С увеличение на височината нараства и скоростта на вятъра.

- Средна тропосфера. Простира се на височина от 1-1,5 km до 6-7 km. В средния тропосферен слой се наблюдава и най-честото образуване на облаци и изваляване на валежите.

- Висока тропосфера. Простира се на височина от 6-7 km до тропопаузата. Във високата тропосфера температурата е винаги отрицателна и ветровете са по-силни в сравнение с по-ниските слоеве. За горна граница на тропосферата се приема височината, на която температурата престава да се понижава.

#### [редактиране] Тропопауза

Простира се на височина от няколкостотин метра до 1-1,5 km. Представлява задържащ слой за вертикалните движения, като резултат се получава разстилане на върховете на мощните купесто-дъждовни облаци (Cb). Само най-мощните купесто-дъждовни облаци, във взаимодействие с най-интензивни възходящи движения, могат да пробият тропопаузата. Разделя тропосферата от стратосферата. На нивото на тропопаузата се наблюдават така наречените струйни течения - въздушни потоци със скорост от 150 до 300 km/h. В границата на тропопаузата температурата не се изменя и за неин горен край се приема началото на повишаването на въздушната температура.

#### [редактиране] Стратосфера

Разположена е над тропосферата. Характерно за нея е, че през цялата година над тропичните ширини (от екватора до около 30°) и през лятото в умерените (до 40-50°), а понякога и в полярните ширини температурата се повишава с височина. През цялата година над полярните райони (над 60°) и през зимата над ширините, по-високи от 30-40°, се наблюдава постоянна температура до височина около 30 km, след тази граница температурата осезаемо нараства. Това явление се дължи на поглъщането на ултравиолетовите лъчи от озоносферата, намираща се на тази височина.

#### [редактиране] Стратопауза

Представлява слой с максимална температура. Разделя стратосферата от мезосферата.gf f

#### [редактиране] Мезосфера

Разположена над стратосферата. Характерно за нея е бързото понижаване на температурата - с 3 до 4 °С на всеки километър. На височината на мезопаузата температурата достига до − 80-90 °С, а в някои случаи - и до − 120°С.

#### [редактиране] Мезопауза

Разположена на височина 82-85 km. От нея нагоре свойствата на атмосферата започват да се изменят много съществено и в много отношения. Разделя мезосферата от термосферата.

#### [редактиране] Термосфера

Наблюдават се изключително големи денонощни колебания на температурата. Установено е, че дневната температура може да достигне 1800 К, докато нощната е от порядъка на 300-1000 К в зависимост от височината.Има повишена йонизация на газовите молекули.

#### [редактиране] Термопауза

Височина около 1000 km. В нея има забележимо разсейване на атмосферни газове в междупланетното пространство.

#### [редактиране] Екзосфера

Последният слой от земната атмосфера. Смята се за външна част на атмосферата, в която плътността на въздуха е все още различна от тази на междупланетния газ. Газовете и молекулите се движат с голяма скорост и се разсейват в космоса. Достига до 20 000 m, като тази височина се смята за крайна височина на атмосферата.

### [редактиране] Деление по състав на въздуха

За основа се взема съставът на атмосферния въздух. Разграничават се два слоя:

#### [редактиране] Хомосфера

Дебелина до около 100 km. Обединява тропосферата, стратосферата и мезосферата. Пропорционалното съотношение между постоянните компоненти на въздуха остава неизменно с височината.

#### [редактиране] Хетеросфера

Намира се над хомосферата. Пропорционалното съотношение между постоянните компоненти на въздуха се изменя.

### [редактиране] Деление по слънчевото въздействие

За основа на разделянето се взема влиянието на слънчевото излъчване върху атмосферата. Разграничават се два слоя:

- Ниска атмосфера. Наблюдава се минимално влияние на непосредственото слънчево излъчване.

- Висока атмосфера. Увеличено влияние на слънчевата активност.

### [редактиране] Деление според взаимодействието на атмосферата със земната повърхност

За основа се взема взаимодействието между атмосферата и земната повърхност. Разграничват се два слоя:

- Планетарен слой - влиянието на земната повърхност се отразява на всички метеоелементи.

- Свободна атмосфера - влиянието на земната повърхност върху метеоелементите е по-слабо.

Атмосферата на височина над 80-85 km се нарича йоносфера. Тя има високата степен на йонизация на атмосферните газове. Ултравиолетови и други излъчвания йонизират азотните и кислородните атоми, като откъсват по един електрон от външната им обвивка и такъв атом се превръща в положителна частица (йон).

## [редактиране] Състав и строеж на атмосферата

Въздухът, който образува земната атмосфера, представлява смес от различни газове. Поради това, че тези газове не влизат в химични реакции помежду си, сместа се нарича механична. Съставът на въздуха близо до земната повърхност е установен с голяма точност. Освен основните газове - азот, кислород и аргон, в механичната смес участват и други газообразни примеси с много по-малка концентрация. Съставът на въздуха не е еднакъв на различни височини.

Азот (N2) | 78,084 % от обема
Кислород (O2) | 20,946 % от обема
Аргон (Ar) | 0,934 % от обема

До височина от около 800 km в атмосферата преобладават азотът и кислородът. Над 400 km започва да нараства съдържанието на леките газове - в началото на хелия, а след това и на водорода. Над 800 km основното съдържание на атмосферата е главно водород.

Чисто схематично може да се приеме, че до около 200 km въздухът, обгръщаш Земята, представлява тънка и еднородна по своите физически характеристики обвивка. С издигането над повърхността намалява плътността, като неравномерното разпределение на плътността води до неравномерно разпределяне на масата на атмосферата. Около половината от масата се намира в слоя с височина до 5 km над Земята, а на височина до 30 km се съдържа около 99%. Над 35 km атмосферната маса е не повече от 1%. Въпреки това, и там протичат редица процеси и явления, които са резултат от прякото въздействие на слънчевото излъчване. Този 1% всъщност представлява междинна брънка, реагираща на слънчевите излъчвания, и ги предава на по-долните слоеве от атмосферата.

От газовите примеси с по-малка концентрация, участващи в състава на атмосферата, най-голямо значение имат водните пари, въглеродният диоксид, озонът, серният диоксид и атмосферните аерозоли.

- Водни пари: Около 13 000 km3 вода в трите си агрегатни състояния се разпростират в атмосферата. Най-често срещано е газообразното и състояние - около 95% под формата на формата на водна пара. Тя постъпва в атмосферата при изпарението на океаните, моретата, както и от реките, езерата и другите водни басейни, разположени на сушата. Основното количество водни пари се намира в слоевете близо до земната повърхност (височина 2-3 km).Наличието на водни пари в атмосферата е изключително важно по няколко причини - образуват облаците и валежите, участват в атмосферните топлообменни процеси и поглъщат лъчиста енергия (дълговълнова радиация 5,5-7 mm и над 18 mm).

- Въглероден диоксид (СО2): Има концентрация по-малка от водните пари - около 0,032%. Поглъща интензивно дълговълновата (топлинна) радиация и допринася за парниковия ефект. Получава се от два източника - естествен (дишане, гниене, фотосинтеза), и изкуствен (антропогенна дейност).

- Озон (О3): Образува се в ниските слоеве при гръмотевична дейност. Има най-голяма концентрация в слоя между 20 и 50 km, наречен озоносфера. Максималната му концентрация е на височина около 25 km. Озонната обвивка играе ролята на радиационен щит, защото поглъща биологично активната UV радиация от Слънцето (0,2-0,29 mm). Озонът е химически неустойчив газ и количеството му намалява застрашително. Това се дължи на редица човешки дейности - термоядрени взривове в атмосферата, използването на фреони.

- Серен диоксид (SО2): От другите променливи газове голямо внимание заслужава серният диоксид. Той реагира с водните пари и образува частици, участващи в кондензационните процеси при образуване на облаци и валежи (т. нар. киселинни дъждове).

- Атмосферни аерозоли: Така се наричат съществуващите в атмосферата течни и твърди частици от различни вещества. Обикновено те са с много малки размери, намират се в хаотично разпръснато състояние и заедно с газообразните вещества са неотделима съставна част на атмосферата. Като хигиенен фактор, наличието им в приземния въздух е вредно - те го замърсяват, но от друга страна служат за кондензационни ядра при образуване на облаци и валежи. Поглъщат и разсейват лъчистата енергия в атмосферата. Произходът им е главно естествен земен - изригване на вулкани, прашни бури и др., и антропогенен - сажди, димни частици и други продукти при битови и промишлени процеси. В атмосферата постъпва и космическа пепел.

Взето от „http://bg.wikipedia.org../../../%D0%B0/%D1%82/%D0%BC/%D0%90%D1%82%D0%BC%D0%BE%D1%81%D1%84%D0%B5%D1%80%D0%B0_%D0%BD%D0%B0_%D0%97%D0%B5%D0%BC%D1%8F%D1%82%D0%B0_1864.html“.

Категории: Екология | Физика

##### Views

- Статия
- Беседа
- Текуща версия

##### Търсене

##### На други езици

- Afrikaans
- العربية
- Беларуская
- বাংলা
- Bosanski
- Català
- Česky
- Dansk
- Deutsch
- Ελληνικά
- English
- Esperanto
- Español
- Eesti
- Euskara
- Suomi
- Français
- עברית
- Hrvatski
- Bahasa Indonesia
- Italiano
- 日本語
- Kongo
- 한국어
- Lietuvių
- Latviešu
- Македонски
- Монгол
- Bahasa Melayu
- Nedersaksisch
- Nederlands
- ‪Norsk (nynorsk)‬
- ‪Norsk (bokmål)‬
- Occitan
- Polski
- Português
- Runa Simi
- Română
- Русский
- Sardu
- Simple English
- Slovenčina
- Slovenščina
- Shqip
- Српски / Srpski
- Svenska
- faka-Tonga
- Türkçe
- Українська
- Tiếng Việt
- 中文