# Акорд

### от Уикипедия, свободната енциклопедия

Акорд (от италиански accordo – буквално – като една струна, „съзвучие”). Музикален термин, който обозначава едновременното звучене на три или повече тона, които са подредени или биха могли да бъдат подредени на интервала „терца”. Акордът е в основата на музикалната хармония, пряко е свързан с понятията тоналност и гама. Свързано понятие е „тризвучие”, което е равно по смисъл с простия, или чист акорд.

Една от определящите черти за акорда е неговият основен тон – тонът, върху който останалите части от акорда се подреждат на терца. Условно се нарича още първа степен на акорда, но това е по-скоро част от музикалния жаргон. Между основния тон от акорда и третия, интервалът винаги е квинта.

Акордът се назовава по името на своя основен тон, като към това име се добавя съответно тонално определение. Например акорд, построен върху тона до може да бъде „до минор”, ако тризвучието е минорно, или „до мажор”, ако изграденото тризвучие е мажорно.

## [редактиране] Видове акорди според музикалната окраска

### [редактиране] Мажор

При мажорния акорд е характерно отстоянието голяма терца между основния тон и втория, среден тон. Съответно разликата между втория тон от акорда и третия е малка терца.

### [редактиране] Минор

Минорният акорд се строи на обратен принцип – между първия и втория тон има малка терца, а между втория и третия – квинтов – голяма терца.

- Двата горни примера са дадени за акорд, построеун върху тона "до".

## [редактиране] Обращения на акордите

Освен върху основния си тон, акордът може да бъде базиран върху всеки един свой тон. Например акордът „до мажор” може да има и обращенията, показани на графиката. Във втория и третия случай тоновете не са подредени по терци, но биха могли да бъдат подредени в рамките на една октава.

## [редактиране] Основни акорди в рамките на тоналността

- Тонически акорд, или тризвучие – акордът, изграден върху основната степен (тоника) на дадена тоналност. Например за тоналността „ла минор” това е едноименният акорд „ла минор”.

- Субдоминантен акорд – изграден върху субдоминантата – четвъртата степен от диатоничния лад. При „ла минор” това е акордът „ре минор”.

- Доминантен акорд, изграден върху доминантата, петата степен на лада – в случая – ми мажор.

Уточнение: При мажорните ладове тоническото и доминантното тризвучие са винаги мажорни, при минорните – минорни. Доминантното тризвучие е винаги мажорно.

## [редактиране] Сложни акорди

Освен чистите акорди и техните обращения, съществуват и сложни акорди, при които е добавена допълнителна степен. Например при добавянето на седмата степен – септима, спрямо основната, се получава септакорд. При добавянето на седма и единайсета (нона) – нонакорд. При добавянето на шеста (секста) – секстакорд и т.н. на графиката се виждат някои примери.

## [редактиране] Буквени означения

Имената на акордите съответстват на тези на тоналностите – например „Ми мажор” – „Е dur”, „До диез минор” – „Cis moll” и т. н. по особени са означенията при китарените табулатури и при записването на хармонията върху текст на определена песен, където се използва именно буквеното означение на нотите. За разлика от конкретния нотопис, тук се посочва основната идея на акорда, без да се обозначава неговото конкретно обращение. Основни означения са следните (за акорда „ла минор”, при другите е аналогично):

А – мажорен акорд върху тона „ла”

Аm – минорен акорд

А7 – мажорен септакорд

Am7 – минорен септакорд

А6 – мажорен секстакорд

Am6 – минорен секстакорд

- Често се добавят знаците „+” и „-“, които обозначават промяна в допълнителната степен на сложния акорд. Например: А7- - означава мажорен септакорд върху тона „ла”, при който септимата, седмата степен е понижена с половин тон. Аm6+ - минорен секстакорд върху тона „ла”, при който секстата, шестата степен, е повишена с половин тон.

Особено значение има т. нар. „умален” акорд, при който тоновете от тризвучието са подредени на малки терци и където квинтата между основния и третия тон не е чиста, а умалена. Обозначава се по два начина: А0 или A dim

Акордите са условни при инструменталната обработка или оркестрацията на едно произведение. Тогава те не е задължително да звучат на терци, използват се форми, при които акордът може да добие и следния вид. (Примерът е за „ре минор - Dm").

Взето от „http://bg.wikipedia.org../../../%D0%B0/%D0%BA/%D0%BE/%D0%90%D0%BA%D0%BE%D1%80%D0%B4.html“.

Категория: Музикална терминология

##### Views

- Статия
- Беседа
- Текуща версия

##### Търсене

##### На други езици

- Azərbaycan
- Català
- Česky
- Dansk
- Deutsch
- English
- Español
- Eesti
- Suomi
- Français
- Gaeilge
- Galego
- עברית
- Magyar
- Bahasa Indonesia
- Italiano
- 日本語
- 한국어
- Nederlands
- ‪Norsk (bokmål)‬
- Polski
- Português
- Русский
- Simple English
- Slovenčina
- Slovenščina
- Svenska
- Türkçe
- Українська
- 中文